Aiemmin tapahtunutta... Väitätkö, että Charlestonissa on valtioneuvosto?
Lähes 3 000 asukasta valitsi sen uudessa pääkaupungissa.
Meidän pitää palata sotaan. Vaikuttaa siltä, että Charleston saattaisi olla hyvä paikka sille.
- Rakastatko häntä yhä? - En. En tietenkään.
Tiedän tarkalleen, mitä teet näille ihmisille, jos vain saat tilaisuuden.
Aiotko vain häipyä sanomatta hyvästi?
Kun se yliherra valtasi mieleni, se ei voinut pitää ajatuksiaan täysin pimennossa.
- Ne tulevat perääni uudelleen... Ja uudelleen. - Lähdetään liikkeelle, kohti Charlestonia!
Tämä on viimeinen etappi.
Toivota minulle onnea.
Kaikki menee hyvin.
Näemme vielä toisemme. Lupaan sen.
Kauanko vielä kestää päästä perille?
Vaikea sanoa. Ehkä vielä noin 500 kilometriä.
Kauanko siinä kestää?
Ehkä 12 tuntia, riippuen tien kunnosta, ja pitääkö meidän käyttää vielä kiertoteitä.
Jos käytämme enää kiertoteitä, meiltä loppuu polttoaine.
- Ehkä meidän pitäisi etsiä lisää. - Ei, ei enää sivureittejä, -
nyt kun muukalaiset ovat perässämme.
Mitä pikemmin pääsemme Charlestoniin, sitä pikemmin olemme turvassa.
Isä, haluan, että pidät tämän tallessa.
Miksi kirjoitit oman testamenttisi, Matt?
Kaikki sanovat, ettemme selviä Charlestoniin.
- Ja jos kuolen, haluan... - Sinä et kuole. Ja selviämme Charlestoniin.
Siinä ei ole kyse, "jos" selviämme, vaan "kun" selviämme.
- Haluan, että kirjoitat sen päiväkirjaasi. - Teen niin.
- Teetkö? - Kyllä.
Suomennoksen tarjoaa:
Suomennos: Kahvo Oikoluku: pexi
- Tarvitsetko tauon? - En. Jaksan vielä, pomo.
Jos vielä kutsut minua pomoksi, niin lyön sinua.
Olen pahoillani, jos käyn hermoillesi.
Totta puhuen, olen yllättynyt siitä, että halusit minut kuskiksesi.
Oletko? Miksi?
- Koska en ole kovin säntillistä tyyppiä. - Millaista tyyppiä sitten olet, Tector?
- Sitä yritän selvittää. - Niinkö? Niin minäkin.
Kerrothan sitten, jos keksit hyvän teorian, kapteeni.
- Kuinka sujuu, lapset? - Hitto, Pope.
Seuraavalla kerralla lyön sinua turpaan.
- Kuten vanhoina hyvinä aikoina, Margaret? - Mitä sinä haluat?
Piakkoin voisimme tehdä varikkokäynnin.
Tämä kaljavuoro alkaa pikkuhiljaa vaikuttaa.
Pysähdymme vasta, kun tankki on tyhjä. Se on sääntö. Tiedät sen.
Mitä osaa etupartiossa olemisesta et ymmärrä?
No, olkoon. Pitää sitten varmaan tyhjentää vauhdissa.
Eikä sitten kurkistella.
Kaksi päivää tällaista, ja tapan hänet. Teen sen todella.
Ilmoita sitten. Pidän puoliasi.
- Mitä? - Et antaisi.
Tappaa Popea? Olen melkein tehnyt sen jo pariin otteeseen.
- Muttet tehnyt sitä. - Etkö usko, että minusta olisi siihen?
En.
- Sielusi ei ole tarpeeksi synkkä. - Mitä se tarkoittaa?
- Voin ryhtyä synkäksi. - Niinkö? - Niin.
Mikä on synkin asia, mitä olet tehnyt?
- Aivan kuten epäilinkin. - Minä...
Pidä hänet nesteytettynä.
- En voi. - Ei.
- Perkele. - Kaikki hyvin?
Minulla on rakkula. Se on ärsyttävää.
Haluan saada tämän irti, mutta se on aika hyvin paikoillaan.
Kun Scott-setä rakensi jotain, se kestää.
- Pultit ovat varmaan ruosteessa. - Jätä siihen. Yksien paarien paino ei paljon vaikuta.
- Anna, kun katson sitä. - Ei, se on hyvä. Pärjään kyllä.
Meillä on vielä pitkä matka jäljellä.
- Kuulostat huolestuneelta. - Etkö sinä ole?
En. Vaikeudet ovat jo takanapäin.
Tästä eteenpäin on pelkkää alamäkeä.
- Hidasta vähän. - Selvä, päällikkö.
- Mitä? Enkö voi kutsua sinua päälliköksi? - Pomo. Päällikkö.
- Miksei, sir? - Nyt en ymmärrä.
Esität vähän liian lujasti maalaista, -
mutta käsittelet kivääriä kuin koulutettu sotilas, ehkä M24.
Aivan.
Joten olit armeijassa.
Sitä en ymmärrä, miksi yrität salata sitä.
Ehkä haluat vain heilua mörssäreiden kanssa. Niinkö se on?
Haluat meidän muiden tekevän raskaat hommat, niinkö?
- Mitä sillä on väliä? - Kerronpa, mitä sillä on väliä, sotilas.
Olet alaiseni, ja minun täytyy tietää, että voin luottaa sinuun.
Ja juuri nyt, en luota.
Minä...
Mikä tuo oli? Peurako?
En ole varma.
Se on lapsi. Valjastettu lapsi.
Hän on tajuton, mutta vaikuttaisi virkonevan.
Sitä paitsi, hänen valjaansa saattaa olla sisältä hajalla.
- Se ei hehku. - Emme voi jättää häntä.
Haluan auttaa häntä, Tom, mutta se on liian suuri riski.
Karenin jälkeen meillä ei ole varaa toiseen vihollis-agenttiin.
- Niin, siinä olet oikeassa, kapteeni. - Missä...
Missä olen? Miksi minuun sattuu?
Jouduit onnettomuuteen, mutta olet kunnossa. Olen tohtori Glass.
Missä Tyler on?
- Kuka on Tyler? - Veljeni. Haluan nähdä veljeni.
Olen pahoillani. Emme tiedä, missä hän on.
Sattuu.
Selvä. Anthony, veisitkö hänet taakse talteen?
- Meidän pitää pysyä liikkeessä. - Oletko tosissasi?
Tee se.
Olen miettinyt.
- Jos pääsemme Charlestoniin... - Kun.
Kun pääsemme Charlestoniin, entä sitten?
Toivon vain, että Ben ilmestyy sinne.
En ymmärtänyt, mitä hän kävi läpi.
En varmaankaan vieläkään tiedä, olisi vain mukava puhua hänen kanssaan.
Ei se ole vielä liian myöhäistä.
Ben palaa luoksemme. Tunnen sen.
Kunpa voisin uskoa siihen, mutta... En vain tiedä, miten.
Joskus täytyy vain luottaa siihen, että kohtalo tekee sinulle palveluksen.
- Tiedän sen, koska se tapahtui minulle. - Todellako?
Niin, en ajatellut paranevani elämästä, jota elin.
Siinä ei ollut mitään hyvää.
Ja sitten sinä tulit.
Voi ei. Meillä on ongelma.
- Mikä on vialla? - Kone ylikuumenee. Jäähdyttimen vesi on vähissä.
- Parempi pysähtyä. - Ei, ei. Älä, älä.
Jatka vain ajamista. Edessä on joki melko lähellä.
- Se on Smith-joki, luulisin. Voimme täyttää jäähdyttimen siellä. - Mistä tiedät sen?
Käytin tätä tietä aina, kun kävin tapaamassa lapsiani Floridassa.
Jatka vain ajamista.
- Hän pelleilee, eikö? - Ei.
Popella on lapsia. Siinäpä pelottava ajatus.
- Toin sinulle jotain. Hyvä nesteytykseen. - Kiitos.
- Kuinka se tyttö voi? - Hiljainen. Hän tuntuu olevan ihan hukassa.
- En usko, että hänestä on vaaraa. - Ehkä.
Montako heitä vielä on tuolla? Tuhansia? Miljoonia?
Vaikka potkisimme muukalaiset pois tältä planeetalta, -
minkä teemme, tietenkin, mutta mitä teemme heidän kanssaan?
Vaikka irrottaisimme valjaat, heistä ei tule enää normaaleja lapsia.
Ehkä ei, mutta he sopeutuvat jotenkin, keksivät keinonsa.
- Mitä tuijotat? - En mitään.
Halusin vain kysyä, jos haluat jotain syötävää.
Ne ovat päärynöitä, jos et ole nälkäinen, niin sinun ei tarvitse syödä niitä.
Siitä on pitkä aika, kun olen syönyt mitään.
Veljeni tuli taas nälkäiseksi, kun he ottivat hänen valjaansa pois.
Sinun valjaasi on vaurioitunut, joten ehkä sen takia.
Veljesikö oli liitettynä?
- Missä hän on? - Hän on poissa.
- Voisinkohan saada nuokin? - Toki.
Anteeksi.
- En ole tehnyt tuota aikoihin. - Ei se mitään.
Muuten, minä olen Matt.
Jenny.
Hittolainen. En voi uskoa tätä.
Rentoudu, nuori Mason. Joki on kävelymatkan päässä.
Toivottavasti, koska olemme kaukana reitiltämme, ja vielä merkitä turvallinen reitti muille.
- He voisivat ajaa suoraan väijytykseen juuri nyt. - Katsotaanpa.
Heureka! Jäähdyttimen letkussa on reikä.
Minäpä sanon, paikkaan sen, jos joku käy hakemassa vettä.
Hyvä on.
Älä huoli. Pystyn käsittelemään häntä.
Vihdoinkin kahden, Maggie May.
- Älä kuvittele itsestäsi liikoja, Pope. - Kuinka pitkälle aioit huijata tuota poikaa?
Kuten tavallista, en tiedä, mistä puhut.
Mitä sitten tapahtuu, kun hän saa selville totuuden sinusta?
Sen kuka ja mikä sinä olet.
Mitä sitten?
Olemme ajaneet töyssyisellä tiellä noin 20 tuntia.
Jatkuva tärinä on varmaankin halkaissut sen.
Vesitankissa on enää noin kolmannes jäljellä, ja Annella on potilas nesteytyksessä.
Sitä olisi pitänyt pitää silmällä. Se oli typerä virhe.
Oletko huolissasi Halista?
Hän on varmasti kunnossa. Hän on ollut etupartiolla ennenkin.
Perkele!
Anteeksi. Katsotaan voimmeko tyhjentää tämän joihinkin purkkeihin.
- Tarvitsetteko tätä enää? - Emme.
Jamilin työkaluja.
Eli mitä? Aiotteko te kaksi asettua yhteen Chucktownissa?
Ehkä pyöräytätte pari pientä Masonia?
Jos minulta kysyttäisiin, sanoisin sinun kyllästyvän siihen, -
- mutta se on vain yhden miehen mielipide. - Ja mikä oli pointtisi, Pope?
Meidän kaltaisemme ihmiset eivät kuulu Charlestonin kaltaiseen paikkaan.
- Se katkaisee siipemme. - Onko tuo ehdotus? En tiedä, mitä suunnittelet, -
mutta söisin mieluummin lasia, kuin olisin osana siinä.
Selvä, en ole sellainen, kuin sinä. Sinä inhotat minua.
Oli aika... Kun ajattelit toisin.
Ei. Oli aika, kun valehtelin siitä.
Ainakin olet johdonmukainen.
Menneisyyteni kertomisesta hänelle ei seuraa mitään hyvää.
- Ei mitään. - Hän saa tietää siitä ennen pitkää.
Enkä se ole minä, joka sen kertoo. Huuleni ovat sinetöidyt. Kautta kiven ja kannon.
Mutta entä sitten, jos hän saa tietää?
- Jos rakastat häntä, kuten väität... - En koskaan sanonut niin.
Jos todella välität hänestä, sinun kannattaisi kerätä rohkeutesi, -
ja kertoa hänelle totuuden, koko totuuden, mitään siihen lisäämättä.
Olen säästänyt tätä melkein kuukauden. Haluatko jakaa sen kanssani?
Millaista se on, tiedäthän...
Olen tottunut siihen. Veljeni Tyler on samanlainen.
Onko veljesikin valjastettu?
Hän ei ole oikea veljeni.
Hänestä ja parista muusta lapsesta tuli sisaruksiani, -
kun meidät liitettiin samaan suojelijaan.
- Tarkoitat kipittäjään. - Niin. Jos kutsut niitä sellaisiksi.
No, mitä tapahtui?
Suojelijani ja muut sisarukseni...
ihmiset tappoivat heidät.
- Olet ihminen, Jenny. - Rakastin suojelijaani.
Hän piti minusta huolta, ja sai minut tuntemaan kuuluvani perheeseen, -
ensimmäiseen, mikä minulla on koskaan ollut.
Mekin voimme olla perheesi.
Kaikki toisen Massin ihmiset ovat mukavia.
Ja odota vain, kunnes pääsemme Charlestoniin.
- Siellä on mahtavaa. - Mitä Charlestonissa on?
Näet sitten. Odota hetki. Anna kun näytän jotain.
Mikä sinä olit? Jääkäri?
- Se sinun piti olla. - Miksi sanot niin?
Olen nähnyt Barrett-kiväärin käyttöäsi.
Merijalkaväki ei osu sellaisilla laukauksilla.
Ja paskat.
Joten olit merijalkaväen mies. Niin ajattelinkin.
- Mikä oli arvosi? - Vääpeli.
- Missä palvelit? - Irakissa ja Afganistanissa, kaksi kertaa.
Puhun heille, jotka ovat johdossa.
Tarvitsemme kaltaisiasi ihmisiä, joilla on johtamistaitoja.
Totta puhuen, suunnitelmani on viedä teidät turvallisesti Charlestoniin, -
ja jatkaa sitten eteenpäin.
Minne?
Minne tahansa.
Minulla on syyni.
Ja kaikella kunnioituksella, kapteeni...
Siinä kaikki, mitä minulla on siitä sanottavaa.
Isäni sanoo, että Charleston on hyvä paikka monesta syystä.
Siellä on paljon ruokaa, vettä ja lääkkeitä.
Isä sanoo, että meillä on enemmän aikaa koulunkäyntiin, oppimiseen, lukemiseen.
Näethän? Pidät lukemisesta.
Ja siellä on enemmän ikäisiäni lapsia, joiden kanssa voin leikkiä.
Saan lisää ystäviä, joka on hienoa, koska...
Koska kaipaan sitä, että minulla on ystäviä, varsinkin nyt, kun Ben lähti pois.
Kuitenkin, en laittaisi sitä päiväkirjaani, ellei se olisi totta.
Haluaisin tulla mukaasi, Matt, mutta näit miten muut katsoivat minua.
Jopa sinä katsoit minua aluksi siten.
Niin. Ja olin väärässä.
Muut ymmärtävät vielä. Saan heidät ymmärtämään.
Tuletko mukaamme?
Pyydän?
EHKÄ - Mahtavaa!
- Mikä on vialla? - Tyler on täällä.
Tunnen hänen läsnäolonsa.
- Isä, auta! - Mitä nyt, Matt?
- Älä ammu! - Pysäytä bussi!
- Oletko kunnossa? - Kyllä.
Mitä se sitten olikaan, se on poissa nyt.
No, tyttö väittää "sen" olleen hänen veljensä, -
ja veli yrittää saada hänet takaisin. Emme voi uskoa mitään, mitä tyttö sanoo.
Meidän on jatkettava matkaa. Meillä ei ole tarpeeksi ammuksia saattueen puolustamiseen.
Menen kertomaan Weaverille.
Homma toimii taas.
Selvä, eli menetimme noin tunnin, ja saattue on varmaankin jo edellämme.
- Emme voi tietää, mitä reittiä he kulkevat. - Toivottavasti he ovat kunnossa.
He ovat hyviä, rehellisiä ihmisiä. He ovat varmasti kunnossa.
Haluan palata päätielle. Jatka niiden tölkkien pudottamista. Toivottavasti löydämme heidät.
Tarjoutuisin ajamaan, mutta tiedän teillä rakastavaisilla olevan paljon puhuttavaa.
- Oletko kunnossa? - Kyllä, kaikki hyvin.
- Varmastiko? - Kyllä.
- Sanoiko Pope jotain? - Ei.
Jotain hänen täytyi sanoa, koska käyttäydyt oudosti ihan yllättäen.
- Mikään hänen sanomansa ei muutenkaan vaikuta. - Joten hän sanoi jotain.
- Ei. - Mitä?
Pysäytän tähän, ja potkin hänen hampaansa sisään, jos hän sanoi jotain, joka järkytti sinua.
- Mitä tapahtui? - Ei se ollut mitään.
Aivan sama.
- Hal... - Sanoin, että hyvä.
Ei selvästikään ole.
Jos on jotain, mitä minun pitäisi tietää sinusta ja Popesta, niin kerro.
- Ei. Ei. - No, mitä sitten?
Sen jälkeen, kun pääsin sairaalasta...
kaikki näytti niin väärältä, muoviselta.
Kaikki hymyilivät, ja kyselivät olenko kunnossa, -
ja kun en tiennyt, mitä vastata kaljustani ja arvistani.
Päädyin siihen pisteeseen, että minun piti vain päästä kaikista karkuun, -
kaikesta.
Joten, yllättäen huomasin olevani 18-vuotias, -
joka asui jossain loukossa jonkun tyypin kanssa, -
nukkuen likaisella patjalla, -
ja... Vetäen mitä tahansa ainetta, mitä saimme hankittua.
Ennen pitkää, aloimme murtautua koteihin, -
ja varastaa mitä irti saimme.
Mutta jäimme kiinni, ja...
Päädyin Framinghamin naisvankilaan.
Sain selville, että olin kolmannella kuulla raskaana.
Joten sain poikani Framinghamissa.
Hänen kauniit silmänsä.
Siinä kaikki, mitä muistan hänestä, ennen kuin he veivät hänet pois.
Joten...
siinä tarinani.
Siinä kaikki.
217. Mitä menetimme?
- GTO:n. - GTO:n?
Katkennut akseli. Olen pahoillani, kapteeni. Hän palveli meitä hyvin.
- Selvä. - Emme ole huomanneet jälkeäkään Halista, Maggiesta tai Popesta.
- Olemme ajaneet 400 kilometriä. - Tiedän, tiedän.
Kunhan pääsemme Charlestoniin, lähdemme takaisin, ja etsimme heidät.
- Niinkö? - Hal on hyvä poika. Hän on fiksu poika, Tom.
- Hän pärjää kyllä. - Molemmat tiet johtavat Charlestoniin, kapteeni, -
emmekä tiedä kumpi on turvallinen, joten haluatko valita vain toisen?
52. Kaikki kyytiin!
- Loppusuora. - Seuraava pysäkki, Charleston!
Liikkeelle! Kaikki ajoneuvoihin!
- Haistatko tuon, Tector? - Mitä se on, kapteeni?
Meri.
Näyttää siltä, että lähdemme liikkeelle. He ilmeisesti valitsivat reitin Charlestoniin.
Charleston, täältä tullaan!
Älä huoli. Minä suojelen sinua.
Kaikki hyvin, Matt. Minun pitää mennä.
- Ei. - Hän on veljeni.
- Minun pitää mennä. - En päästä sinua!
Hei!
- Hei, Matt. - Matt.
Hei kamu.
Mitä Jennylle tapahtui?
Arvaan hänen menneen takaisin veljensä luokse.
Luuletko, että Ben rakastaa kipittäjäkapinallisia enemmän kuin meitä?
Ben ei rakasta kipittäjäkapinallisia.
Hänen täytyy vain taistella niiden kanssa...
suojellakseen meitä, suojellakseen sinua.
Mutta entä sitten, jos hänen ollessaan siellä, -
hän ymmärtää pitävänsä niistä enemmän?
Sitä ei tapahdu.
Entä jos tapahtuu? Entä jos hän ei tule takaisin?
Sitten menemme etsimään hänet.
- Entä jos hän kuolee? - Ei hän kuole.
- Lupaatko sen? - Lupaan.
Hei, isä? Tiedätkö, missä päiväkirjani on?
- Voi paremmin. - Okei.
- Hän on hereillä. - Hyvä.
Käyn tarkistamassa häntä.
Et voi auttaa häntä enää. Hän on poissa.
Sitä sinä sanoit Jamilistakin.
- Keksi uusi fraasi. Tuo alkaa käydä vanhaksi. - Lourdes.
Älä koske, lopeta.
- Meidän pitäisi saada heidät kohta kiinni, eikö? - Niin.
- Näyttää siltä, että lämpenee. - Ulkona on yhä melko viileää.
- Lopeta tuo. - Mikä?
Etkö aio sanoa mitään?
- Kuten mitä? - Kuten... Mitä tahansa.
- Siinä on paljon sulateltavaa, Maggie. - Luuletko, että sen kertominen oli helppoa?
Sen eläminen? Siitä selviytyminen?
Ei. Ei todellakaan.
Minä vain...
- Tarvitsen vain aikaa. - Mitä varten?
- Ajatellakseni. - Hyvä on.
Ota kaikki aika maailmasta.
Tule ottamaan!
Se johtuu siitä, mitä Boonelle tapahtui, eikö?
Syy, miksi pakenet.
Se oli varmasti rankkaa.
Olit kuin isoveli hänelle.
Koulutit hänestä sotilaan.
Kuolleen sotilaan.
En ole kelvollinen opettamaan kenellekään mitään.
Se on melko iso hyppäys, Tector.
Ei se johdu pelkästään Boonesta.
Afganistanissa minut määrättiin viemään partio tuntemattomalle alueelle.
Johdatin heidät suoraan väijytykseen.
Minun olisi pitänyt tietää paremmin. Kartta oli täydellinen.
Olin väsynyt. En ollut nukkunut moneen päivään.
Tiedän, ettei se ole tekosyy.
He hyökkäsivät joka suunnasta. Konekivääreillä, singoilla. Se oli kaaos.
Katsoin ympärilleni, ja näin kolme miestäni makaamassa siellä...
kaikki kuolleina.
Sinun takiasi.
- Sinä tapoit heidät... Samoin kuin tapoit Boonen. - Mitä helvettiä?
- Olin siellä. Näin sen. - Odotas hetki. - Murhasit hänet. - En!
- Pelkuri. - Se ei ole totta!
- Se ei ole totta! - Hei, Tector, tietenkään se ei ole totta.
Et tappanut niitä miehiä. Etkä Boonea.
- Vihollinen tappoi hänet. - Niin.
Voi ystäväiseni...
Luuletko olevasi ainoa, joka on tehnyt virheitä?
Makaan hereillä punkassani joka yö, -
ajatellen valintojani...
ja ihmisiä, jotka saattaisivat olla yhä hengissä, jos olisin tehnyt eri valintoja.
Heti Fitchburgin jälkeen, kun menetimme niin monia.
Pakkasin reppuni. Aioin lähteä keskellä yötä.
Aioin piiloutua, paeta.
Mutten päässyt edes teltasta ulos.
Mikä pysäytti sinut?
Ajatus niistä kaikista ihmisistä...
nukkumassa punkissaan, luottavaisena siitä, -
että olisin siellä, johtamassa heitä aamulla.
Silloin tunsin ensimmäisen kerran, -
miltä se velvollisuus tuntui.
Tiesin, että he tarvitsivat minua, Tector.
Ja he tarvitsevat myös sinua.
- Mitä se on? - En tiedä. Kaikki vain pysähtyivät.
Anne, hei...
Olen pahoillani.
Olen vain yhä vihainen siitä, että...
Tiedän.
- Luulen, että olemme perillä. - Charlestonissa?
- Todellako? - Kyllä.
- Vaikea uskoa, että todella selvisimme. - Tiedän.
- Mitä on meneillään? - En tiedä.
Sano jotain, Tom.
Olin niin varma, että Charleston oli totta.
Halusin sen olevan totta.
Sinun, Mattin, kaikkien puolesta.
Omastani.
Että meillä olisi mahdollisuus rakentaa elämämme uudestaan, -
jotta siinä kaikessa Benille tapahtuneessa olisi edes jotain järkeä...
Ja täällä ei ole mitään.
- Ei mitään. - Ei se ole ei mitään.
En tiedä, missä Hal on, enkä usko, että näen Beniä enää koskaan.
Ja yhdeksänvuotiaani kirjoitti juuri testamenttinsa.
Me kaikki olemme vain sydämenlyönnin päässä kuolemasta.
Olemme aina olleet.
Tulemme aina olemaan.
Se ei ole syy menettää toivoa.
Emme ole vielä kuolleita.
Niin.
He odottavat sinua, kapteeni.
Ei nyt, Tector.
He tarvitsevat sinua... Nyt enemmän kuin koskaan.
En tiedä, mitä sanoa heille.
Kunnioittavasti ehdotan, että keksit jotain...
Sir.
Kerääntykää tänne.
Eli, Charleston oli tuhoutunut.
Luulimme pääsevämme maanpäälliseen paratiisiin, -
joka odottaisi meitä täällä.
Meidän olisi pitänyt tietää paremmin. Minun olisi pitänyt tietää paremmin.
Se ei tarkoita, että unelma oli huono.
Se vain tarkoittaa, -
että meidän on tehtävä kovemmin työtä, jotta se toteutuisi.
Nyt, valinta on helppo.
Voitte jäädä makaamaan, ja lopettaa, kirota Jumalaa kaikesta epäreiluudesta, -
tai voitte tulla mukaani...
etsimään toinen paikka, jossa elää, -
paikka, jonne voimme rakentaa yhteisön, jonka toivoimme löytävämme täältä.
Eli, teemme näin. Palaamme ajoneuvoihin!
- Ja jatkamme matkaa! - Niin!
Vaikka se tarkoittaisi sitä, että meidän pitäisi kantaa tavarat selässämme!
Kuka siellä on?
- Tunnista itsesi. - Älkää ampuko.
Eversti Porter, Ensimmäinen mannerarmeija.
- Terve, Dan. - Jim?
Kuulimme laukauksen, ja huomasin joukkosi.
Miten menee, kaveri?
Hyvä nähdä sinua. Mikä siinä kesti niin kauan?
Meidän piti pysähtyä lahjatavarakaupoissa ja ruokapaikoissa, tiedäthän.
Pystymme parempaan, kuin ruokapaikat. Annapa hieman sitä.
- Maistapa näitä. - Mansikoita.
- Hei, Tom. Olet ollut kiireinen. - Mitä tarkoitat?
Sinusta kasvaa pienoinen legenda, Tom Mason.
- Mistä nämä tulevat? - Nuo tulivat uudesta USA:n pääkaupungista, -
Charlestonista, Etelä-Carolinasta.
Kävimme juuri Charlestonissa. Siellä ei ollut mitään.
Ulkonäkö voi pettää, kuten te toisen Massin väki tulette huomaamaan.
Dan, kerääpä joukkosi. Haluan kaikkien asettuvan ennen pimeää.
- Kyllä, sir. - Nähdään, Tom.
Lähdetään.
Sait minut huolestumaan.
Eversti Porterin partio löysi meidät. Hän halusi tuoda meidät mukanaan.
- Sanoin, että "ei helvetissä. Toinen Mass on tuolla jossain." - Hal!
Hei, siinä sinä olet.
Ainoa, joka puuttuu on Ben.
Minulla on vahva tunne siitä, että näemme Benin vielä.
- Todellako? - Tietenkin.
Joskus kohtalonkin on tehtävä palvelus.
Meidän pitää vain olla vastaanottamassa se.
Sinustahan on tulossa iso. Mennään Charlestoniin.
Ja loput tänne.